Михаил Лермонтов
Сън

Превод от руски: Петър Велчев, 2008

chitanka.info

Сън[0]

Сред Дагестан, в долина в зной пламтяща,

безмълвен аз лежах с куршум в гръдта.

От раната ми люта и димяща

все капеше, и капеше кръвта.

Лежах аз сам на парещия пясък,

посред скали със жълт, настръхнал връх.

И слънцето гореше с огнен блясък

и тях, и мен — но аз лежах без дъх.

И виждах аз как свети в далнините

вечерен пир сред моя край рожден.

Там прелестни жени с цветя в косите —

с безгрижен смях говореха за мен.

Ала една девойка там мълчеше,

скучаеше всред празничния звън.

Незнайна скръб в очите й блестеше,

гнетеше я зловещ, ужасен сън.

Сред Дагестан, в долината смълчана

тя вижда: труп познат лежи в прахта.

В гърдите му — димяща, черна рана,

и все тече, изстивайки, кръвта…

1841

[0] Възможно е женският персонаж в стихотворението да е Варвара Лопухина (1815–1851), жената към която, Лермонтов изпитва най-дълбока сърдечна привързаност до края на живота си. В. Розанов в статията си „Вечно печалният дуел“ (1898) и Дм. Мережковски в очерка „Лермонтов — поет на свръхчовечеството“ (1908) смятат, че стихотворението „Сън“ е мистично прозрение за смъртта на своя автор. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.